A soroksári Duna-ág a főággal együtt a Csepel-szigetet öleli körül. A sziget csúcsától indul és Dunaharasztin át Ráckeve után torkollik a fő ágba. Innen a név: RSD. Jellemzője, hogy északon a Kvassay-zsilippel, délen pedig a Tassi-zsilippel szabályozott, így a két műtárgy között mintegy 10-40 cm-es szintkülönbség adódik csupán, szemben a fő ág 4 méteres szintkülönbségével. Mindebből az következik, hogy lassú áramlás érzékelhető a folyón, ám ez még felfele evezéskor sem okoz különösebb nehézséget.
![](https://4.bp.blogspot.com/-vxJOMTzWXFA/WxeZzQ5-iiI/AAAAAAABLiQ/oWOm0Xn9hBE_cK9UoZu2Be4uI2la8tRwwCKgBGAs/s640/_DSC6550.jpg)
A lassú áramlás további következménye, hogy a folyó számtalan vízi növénynek ad otthont, mely gyors sodrású vízben nem élne meg. A partot mindenhol nádasok borítják, szomszédságukban uszadékfákba, kövekbe kapaszkodva teknősök sütkéreznek.
A nádas biztonságos közelségében kiskacsákkal, hattyúkkal is találkozhatunk. A szülők fél szemmel figyelik a sebességünket, nehogy túl közel merészkedjünk.
Az M0 átvezető hídja előtt egy mellékágban jobbra kanyarodunk. A víz fölé hajló fák árnyas alagutat képeznek a víz fölött, el-elhajolunk a belógó ágak elől. A fák olyan sűrűn nőnek, hogy a part sem látszik tőlük. Még az autópálya hangját is erősen tompítják.
A híd alatt áthaladva azonban felerősödik az autók zaja, mégis mintha kizökkentünk volna az időből, csorgunk lefelé a vízen, nézem a duplikált betonrengeteget. A csíkok és vonalak mozgása hipnotikus hatással van rám.
![](https://4.bp.blogspot.com/-GSsSi6GpS4U/WxeZzTm2YrI/AAAAAAABLiQ/S_-G-cs45qAG9qvuRCmZpRaewd_K475-gCKgBGAs/s640/_DSC6856.jpg)
Elhagyva a hidat barátságos kis ágba érkezünk. A bal parton, a szigeten hangos zene szól, fiatalok kurjongatnak.
A jobb part mentén álló házak kertje közvetlen a Dunára nyílik, kis székek, pihenőpadok várják tulajdonosukat a vízililiomok szomszédságában. Igazán idilli.
![](https://1.bp.blogspot.com/-OalAXi6XhCo/WxeZzfKH5pI/AAAAAAABLiQ/Jtj20OKcEekTQfXhp_I-ZV0xTQhp9DpWwCKgBGAs/s640/_DSC6526.jpg)
A híd alatt áthaladva azonban felerősödik az autók zaja, mégis mintha kizökkentünk volna az időből, csorgunk lefelé a vízen, nézem a duplikált betonrengeteget. A csíkok és vonalak mozgása hipnotikus hatással van rám.
![](https://4.bp.blogspot.com/-GSsSi6GpS4U/WxeZzTm2YrI/AAAAAAABLiQ/S_-G-cs45qAG9qvuRCmZpRaewd_K475-gCKgBGAs/s640/_DSC6856.jpg)
Elhagyva a hidat barátságos kis ágba érkezünk. A bal parton, a szigeten hangos zene szól, fiatalok kurjongatnak.
A jobb part mentén álló házak kertje közvetlen a Dunára nyílik, kis székek, pihenőpadok várják tulajdonosukat a vízililiomok szomszédságában. Igazán idilli.
![](https://1.bp.blogspot.com/-OalAXi6XhCo/WxeZzfKH5pI/AAAAAAABLiQ/Jtj20OKcEekTQfXhp_I-ZV0xTQhp9DpWwCKgBGAs/s640/_DSC6526.jpg)
A folyó egy helyen egy csatornán vezet át a másik partra. Itt hanyatt dőlünk a kenuban, és hagyjuk, hogy a víz átsodorjon az alagúton, kezemmel megérinthetném a tetejét. Eszembe sem jut, hogy fogunk itt visszajönni? (Nem itt jöttünk vissza)
Átjutva ezen az akadályon, kiszélesedik a folyó, vízitök és tündérrózsa borítja a nádas szélét, hatalmas rózsaszín virágai világítanak a napsütésben.
Elhaladunk Dunaharaszti használaton kívülinek tűnő hajóállomása mellett. Végül jól megérdemelt pihenőnket a Paradicsomsziget - Hókonypart találkozásánál töltjük.
Egy szürke gém gyanakvással figyeli tevékenységünket, majd megsértődve elrepül.
Bár még nem érezem a fáradtságot, mégis úgy döntünk - igen bölcsen -, hogy visszafordulunk. Szerencsére a nem túl erős vízfolyással szemben nem kell sokkal több erőt fektetni az evezésbe, mint lefelé, mégis egyre gyakrabban váltogatom az evezős oldalt, érzem a kezem, a fenekem nyomja a kenu, a nap egyre jobban éget. Pihenésképp, ahol lehetőség adódik, kikötünk, vagy csak simán elheverünk a kenuban, élvezzük a víz ringatását és nézzük a kék eget takaró bárányfelhőket.
![](https://2.bp.blogspot.com/-NvpHNiYAJPU/WxeZzRF3i_I/AAAAAAABLiQ/K1-w4BxYFY0Hi6yDiT4kBBO8lf6BcZlYgCKgBGAs/s640/_DSC6650.jpg)
Újabb mellékág következik, ahol hatalmas, virágzó kolon mező fogad minket. Nem győzök betelni a táj szépségével.
Egy szárcsa család épp fészkét építi a nádas mellett, egy meglepően jól látható, védtelennek tűnő helyen. A tojó szorgalmasan igazgatja a kilógó szálakat, a csibéknek be nem áll a szájuk, ide-oda totyognak lebegő fészkükön. Majd amikor úgy érezik, túl közel kerültünk hozzájuk, belecsobbannak a vízbe és eltűnnek a nád között.
Átjutva ezen az akadályon, kiszélesedik a folyó, vízitök és tündérrózsa borítja a nádas szélét, hatalmas rózsaszín virágai világítanak a napsütésben.
Elhaladunk Dunaharaszti használaton kívülinek tűnő hajóállomása mellett. Végül jól megérdemelt pihenőnket a Paradicsomsziget - Hókonypart találkozásánál töltjük.
Egy szürke gém gyanakvással figyeli tevékenységünket, majd megsértődve elrepül.
![](https://1.bp.blogspot.com/-ZvMfvLYlgJc/WxeZzbA8MDI/AAAAAAABLiQ/HPGYuU1lmCksW0n4Ga_fbLS-7Psq1R-FQCKgBGAs/s640/_DSC6536.jpg)
Bár még nem érezem a fáradtságot, mégis úgy döntünk - igen bölcsen -, hogy visszafordulunk. Szerencsére a nem túl erős vízfolyással szemben nem kell sokkal több erőt fektetni az evezésbe, mint lefelé, mégis egyre gyakrabban váltogatom az evezős oldalt, érzem a kezem, a fenekem nyomja a kenu, a nap egyre jobban éget. Pihenésképp, ahol lehetőség adódik, kikötünk, vagy csak simán elheverünk a kenuban, élvezzük a víz ringatását és nézzük a kék eget takaró bárányfelhőket.
![](https://2.bp.blogspot.com/-NvpHNiYAJPU/WxeZzRF3i_I/AAAAAAABLiQ/K1-w4BxYFY0Hi6yDiT4kBBO8lf6BcZlYgCKgBGAs/s640/_DSC6650.jpg)
Újabb mellékág következik, ahol hatalmas, virágzó kolon mező fogad minket. Nem győzök betelni a táj szépségével.
![](https://2.bp.blogspot.com/-yi7ymCa4U5w/WxeZzZwltiI/AAAAAAABLiQ/1it3nlQE81AaOvB4b0UVR47F6E1MgYgqwCKgBGAs/s640/_DSC6663.jpg)
Egy szárcsa család épp fészkét építi a nádas mellett, egy meglepően jól látható, védtelennek tűnő helyen. A tojó szorgalmasan igazgatja a kilógó szálakat, a csibéknek be nem áll a szájuk, ide-oda totyognak lebegő fészkükön. Majd amikor úgy érezik, túl közel kerültünk hozzájuk, belecsobbannak a vízbe és eltűnnek a nád között.
Nehéz itt hagyni az elbűvölő kis ágat, mégis a testem jelzi, hogy ideje visszatérni. Még kb 1 óra evezés vár ránk, mire elérjük a kikötőt. Jóleső érzéssel és rengeteg élménnyel telve szállunk partra.
Az út hossza oda-vissza kb 20 km.
Nagyon nagyon jó lehetett. A 20km azért nem semmi.Gratulálok.
VálaszTörlésÉrdekes helyeket fedeztek fel,Kata.Midig örömmel olvasom az írásaidat.
VálaszTörlésKöszönöm, Ági! Örülök neked!
Törlés